Мене звати Софія. 
Мені 12 років. Я учениця Харківської гімназії №1

Нещодавно я прочитала дивовижну книгу "Захар Беркут". Мені дуже сподобалися головні герої. Коли ти читаєш цю книгу, то отримуєш від неї задоволення. Зараз я вам трішечки розповім, про що йдеться  в цій повісті.

Події відбуваються 1241 року. Боярин Тугар Вовк прибуває з дочкою Мирославою в Тухольщину, де князь подарував йому землі. Максим, син місцевого старійшини Захара Беркута, та боярська дочка закохалися, — та Тугар Вовк категорично проти їхніх стосунків.
Боярин, намагаючись захопити владу, вступає в конфлікт з общиною тухольців, які звикли жити незалежно. Протистояння загострюється, коли Тугар Вовк під час ради вбиває Митька Вояку, котрий мав свідчити проти нього, — і громада проганяє вбивцю. Залишивши загін воїнів охороняти свій дім, боярин з Мирославою їде до монголів, на сторону яких перейшов ще під час битви на Калці.
Згодом Тугар Вовк супроводжує десятитисячне монгольське військо під командуванням Бурунди-бегадира, яке вирушило на тухольський перевал. У зіткненні з передовими монгольськими загонами Максим Беркут попадає в полон. До тухольської общини прибуває підмога з сусідніх громад, а також Мирослава, яка переказує план Максима по перемозі та знищенню монголів.
Тухольці пускають загарбників у долину села і перекривають вихід. Монголи безуспішно пробують прорватися. А невдовзі за порадою Захара Беркута перекрито потік — і долина села, в якій знаходяться монголи, починає затоплюватись. Бурунда пропонує обміняти життя Максима на свободу, але йому відмовляють. Тоді він замахується, щоб вбити полоненого, але Тугар Вовк відрубує йому руку, рятуючи Максима.
Тугар Вовк, Бурунда та десятитисячне військо монголів мертве, а Максиму вдається врятуватись. Відчуваючи що помирає, Захар Беркут виголошує пророчі слова: громадську єдність, завдяки якій було здобуто перемогу, буде втрачено, — лихі часи настануть для народу, але з часом відродиться вона, і настануть щасливі часи її відродження. У кінці твору автор риторично запитує, чи не настала та щаслива доба, про яку, помираючи, говорив старий Захар Беркут.
Мені дуже сподобалась ідея, яку Іван Франко заклав в основу твору. Після прочитання повісті “Захар Беркут” я зрозуміла, що історичні твори не такі вже й нудні і, крім того, дуже корисні. Я вам  рекомендую прочитати цей твір, тому що Захар Беркут, на мою думку, своїм прикладом показує, як все своє життя віддав громаді. " Громада - то був його світ, то була ціль його життя". Патріотизм, волелюбність, мужність та героїзм роблять його героєм свого народу.